Vaikka se olikin sydämesi toive. - Se on vale! Rakastin isääni
Hän ei ollut isäsi. Et ole velkaa sille miehelle
Sinä valehtelet ja valehtelet!
Kuin noita hämmennät minua valheillasi
Katso nyt sinua... Olet kaikkea mitä hän ei ollut
Hän oli karkea, sinä hienostunut
Hän oli kenraali, sinä olet kuningas
Hän ei hallinnut edes itseään ja sinä tulet hallitsemaan maailmaa
Jumalat ovat kironneet sinut
Tuollainen röyhkeä ylpeys etkä sure miestäsi
Sure... häntä
Mitä sinä tiedät Filippoksesta?
Ei, Aleksanteri. Zeus on isäsi
Käyttäydy sen mukaisesti! - Minun pitäisi tappaa sinut!
Murhasit minut kehdossani
Synnytit minut vihassa jota tunnet vahvempiasi kohtaan, miehiä kohtaan!
Opetin sinua sydämestäni ja jumalten nimeen sinusta tuli kaunis
Kirottu olkoon noidansielusi! - Sielusi on minun, Aleksanteri
Ei!
Veit minulta kaiken rakkaan ja teit minusta itsesi!
Lopeta tuo! Olet kuningas! Käyttäydy sen mukaan
Parmenion tukee kerrankin meitä. Teloita Attalos
Ota maat ja tuhoa suku. - Eurydike? En koskaan
Naura, hirviö! Sydäntensärkijä!
Miten selviät tuollaisena? Etkö ole oppinut mitään Filippokselta?
En. Vaan sinulta, äiti
Parhaalta!
Mitä olen tehnyt että vihaat minua noin?
Jonain päivänä ymmärrät tämän...
Vain sinä olet sydämessäni
Tiedän mitä tarvitset
Nyt on sen aika. Jumalat suosivat sinua
Rikkauksia, valtaa, valloituksia...
kaikkea mitä haluat. Maailma on sinun!
Ota se!
Ota se
Hän ei nähnyt äitiään enää
Hänen sotiessaan pohjoisheimoja vastaan -
Olympias murhautti Filippoksen uuden vaimon poikalapsineen
Olosuhteiden pakosta Aleksanteri teloitutti tämän sedän, Attaloksen
INTIA
Tietysti te pelkäätte! Kukaan ei ole käynyt näin kaukana
Ja nyt olemme viikkojen päässä Ympärysmerestä, reitistä kotiin
Rakennamme laivaston ja purjehdimme Niiliä pitkin Egyptiin
Aleksandriasta on enää viikkoja kotiin!
Siellä tapaamme taas rakkaimpamme -
ja jaamme aarteemme ja tarinamme -
ja nautimme ikuisesta kunniastamme aikojen loppuun asti!
Seuratkaa Aleksanteria!
Mitä?
Hiljaisuus? - Olemme kanssasi!
Peukestas. Sankari!
Missä ovat miehiä tappavat amatsonit? Minne he ovat menneet?
Emme jätä sinua, Aleksanteri!
Mitä ovat heimot edessäpäin verrattuna kukistamiimme?
Lysimakhos?
Antigonos?
Särjette sydämeni. Tekö pelkäätte?
Krateros...
Kuninkaani...
En pidä nurinasta, en siedä sitä
Olen menettänyt paljon miehiä
Nuoria, poikuus tallella. Jotkut kuolivat tauteihin
Jotkut teurastettiin Skyytiassa Oksoksen rannoilla
Jotkut kuolivat kunniakkaasti. Joillakin ei vain ollut onnea...
mutta he kuolivat
40 000 miestä 8 vuotta sitten -
marssi kanssasi yli 15 000 virstaa
Sateessa ja paahteessa me taistelimme puolestasi
Jotkut meistä kävivät 50 taistelua. Tapoimme monia barbaareja
Kun katson nyt, montako heistä näen?
Nyt pitäisi vielä taistella apinaheimoja vastaan idässä?
Tuhansia elefanttihirviöitä... sata jokea!
Krateros!
Hyvä Krateros! Kuka puhuisikaan sinua paremmin...
miehistä jaloin
Mutta tiedät arpeni ja murtuneet luuni
Olen maistanut miekkaa, veistä, nuijaa ja jakanut koettelemuksenne
Niin, ja siksi rakastamme sinua!
Mutta liian moni on kuollut
Sinulla ei ole lapsia, Aleksanteri...
ja olemme vaatimattomia miehiä emmekä halua häiritä jumalia
Haluamme vain nähdä lapsemme... ja vaimomme, lapsenlapsemme -
viimeisen kerran, ennen liittymistä veljiemme seuraan Haadeksen talossa
Aivan! Olet oikeassa, Krateros
Olen ollut välinpitämätön. Olisi pitänyt lähettää veteraanit kotiin
Ensimmäiset saavat hopeakilvet
Jokainen 7 vuotta palvellut saa täyden ylläpidon valtiolta
Kunnioitusta, rikkautta, rakkautta
Perheenne kohtelee teitä sankareina lopun ikäänne -
ja saatte nauttia rauhallisesta kuolosta
Mutta sinä uneksit, Krateros!
Yksinkertainen elämäsi loppui saatuasi lapsia persialaisnaisille ja-
kartutettuasi omaisuuttasi jalokivillä
Sillä olet rakastunut kaikkeen siihen mikä tuhoaa miehen!
Ettekö käsitä?
Te, kuten minäkin, tiedätte että -
kun vuosien saatossa muistot hiipuvat -
ja suuret voittonne haalistuvat -
tullaan aina muistamaan että jätitte kuninkaanne Aasiaan!
Sillä minä jatkan, aasialaisteni kanssa!
Susien suuhun kanssasi! - Sinä hylkäät meidät! Häpeä!
Haluamme nähdä perheemme ennen kuolemaa!
Minulla on lapsia joita en ole nähnyt!
En ole ottanut mitään itselleni. Pyysin vain yhtä kuukautta lisää!
Häpeä! - Hän on kuninkaasi!
Mitä isäsi sanoisi? - Toin teidät kauemmas kuin isäni uneksi
Liian kauas! - Menkää kotiin! Käännyn barbaarien puoleen
Menen itään!
Hän haluaa vaientaa meidät. Kuka sanoi sen? - Emme selviä kotiin
Pelkuri! Esitä syytöksesi julkisesti! - Jotta tapattaisit meidät?
Zeuksen poika. - Häpäiset oikean isäsi muiston!
Vai murhasitko hänet kuten Kleitoksen? - Piiloudu, tapan sinut...
Loukkaatte kunniaani, syntyperääni. Pidättäkää hänet!
Ja sinä, suurisuinen Demetrios!
Syytätkö murhasta? Siihen olen viaton!
Sinä tiedät maanpetoksen rangaistuksen
Pilkkaat häpeääni Kleitoksesta ja sanot että vahingoittaisin isääni
Kaiken minulta saamanne jälkeen, siat! Pelkurit! Petturit!
Käykää päälle! Missä ovat tikarinne?
Hän jatkoi etelään, Maailmanmerelle
Kukistaessaan kapinan ja teloittaessaan sen johtajat -
hän ei mielestäni tehnyt mitään mitä kuka tahansa kenraali ei olisi tehnyt
Mutta armeija oli nyt jakautunut...
eikä Aleksanteri enää ollut kaikkien rakastama
Pysykää rauhallisena. Yhdessä olemme vahvoja kuin jumalat
Suojatkaa vasemmalla... iskekää lujasti oikealla
Pelko on ajanhukkaa!
Kilvet eteen!
Taisteluasemat! Eteenpäin!
Pilkkojat, veitset valmiiksi!
Seuratkaa minua!
Iskekää lujasti!
Tulkaa, makedonialaiset!
Miksi epäröitte? Vauhtia!
Jakaantukaa! Saartakaa vihollinen!
Ei! Ratsuväki mukaani! - Seuratkaa Aleksanteria!
Hyökkäykseen!
Falangi on vaarassa! Meleagros... käske Farnakesin palata keskelle heti!
Etsi Hefaistion, tuo ratsuväki keskelle!
On ehdittävä Krateroksen luo!
Hefaistion, keskelle!
Tulkaa, makedonialaiset! Ratsastakaa!
Hevoset pysähtyivät! Ratsailta!
Perääntykää!
Tule, Bukefalos
Se on vain varjo
Me kaksi yhdessä viimeisen kerran
Eikö ole hienoa elää rohkeana -
ja kuoltua saada kuolematon maine? Tulkaa, makedonialaiset!
Miksi peräydytte? Haluatteko elää ikuisesti?
Zeuksen nimeen, hyökätkää!
Hyökätkää!
Aleksanteri!
Kuningas haavoittui! - Kuninkaan luo!
Se oli taisteluista verisin Silkkaa teurastusta... järjen loppu
Emme koskaan enää olisi miehiä
Hän elää!
Makedonian miehet...
me lähdemme kotiin!
Lähdemme kotiin
Hänen olisi pitänyt kuolla Intiassa...
mutta se on tarua
Herakleen tappoi myrkytetty paita jonka vaimo antoi hänelle
Uhraten jumalille suuren matkan päätteeksi -
Aleksanteri jätti hyvästit idälle -
ja marssitti armeijansa länteen poikki suuren Gedrosian aavikon -
etsien lyhintä reittiä kotiin Babyloniin
Vieläkään emme tiedä kuinka moni kuoli
Se oli hänen elämänsä pahin virhe
Palattuaan lopulta Babyloniin kuuden Kaukoidän vuoden jälkeen -
Aleksanteri hämmästytti maailmaa ottamalla vielä kaksi vaimoa
Vielä eilen hän oli... - Johtuu vedestä. Hän sekoitti sitä viiniin
Miten tämä on mahdollista? Intian kuumetautia?
En olisi huolissani, majesteetti. Muutaman yön lepo parantaa
Mutta ei viiniä eikä kylmää kanaa...
Voin paremmin
Pian olen jalkeilla
Lähdemme Arabiaan keväällä, tulet mukaan
Arabiaan...
Puit minut joskus sheikiksi
Heilutit puista sapeliasi
Olit ainoa joka ei antanut minun voittaa
Vain sinä olet ollut rehellinen minulle
Pelastit minut itseltäni
Älä jätä minua, Hefaistion
Aleksanterini...
Muistan miten halusit Akhilleukseksi -
ja sitten olit häntä parempi
Kuten sinä Patroklosta. Mitä sitten tapahtui?
Vain nuoret miehet uskovat tarumme
Miten kaunis taru se olikaan
Me tavoittelemme, ja epäonnistumme
Voi, Hefaistion!
Olen huolissani sinusta ilman minua - En ole mitään ilman sinua!
Taistele, Hefaistion!
Kuolemme yhdessä
Se on kohtalomme
Saamme lapsia vaimojemme kanssa -
ja poikamme leikkivät yhdessä kuten me
Tuhat laivaa lähtee täältä, Hefaistion
Kierrämme Arabian ja purjehdimme Egyptiin
Sieltä rakennamme kanavan aavikon halki Välimerelle
Ja hyökkäämme Karthagoon Ja Sisiliaan, maksavat hyvin
Sen jälkeen lyömme roomalaiset, hyvät soturit
Tutkimme sitten pohjoiset metsät ja -
matkaamme Herakleen pylväille Länsimerelle
Ja eräänä päivänä alle kymmenen vuoden päästä...
Babylonista syväsatamineen tulee maailman keskus!
Aleksandriat kasvavat... kansat sekoittuvat ja matkaavat vapaasti
Aasia ja Eurooppa yhdistyvät
Ja me vanhenemme, Hefaistion...
katsellen parvekkeiltamme Uutta maailmaa
Hefaistion?
Hefaistion...
Missä se lääkäri on? - En osaa selittää tätä
Se on mahdotonta! Vannon Apollon...
Teloittakaa hänet! Viekää ulos ja teloittakaa!
Tule pois - Valehtelijat!
Vihasitte häntä, te kaikki Menkää ulos. Ulos, heti!
Menkää, harpyijat! Ulos!
Oletko päissäsi taas? Mene ulos. - Hän on kuollut.
Moni vihasi häntä... mutta muut tuskin olisivat uskaltaneet!
Onko Hefaistion kuollut?
Oletko hullu?
Hirviö!
Veit minulta kaiken rakkaan! Kirotkoot raivottaret sydämesi!
Tottele!
Aleksanteri, saan sinulle lapsen!
Saan sinulle lapsen!
Mieheni, kuninkaani! Saamme pojan
Voi huono-onnista poikaraukkaani
Älä koskaan enää koske minuun!
Ei! Vielä viimeinen malja!
Ennen sarastusta
Vanhoille... ystävilleni!
Ja taruille!
Juo se tyhjäksi!
Seuraavalle sarastukselle!
Tule. Tule Babyloniin
Odotan sinua. Ainoa, rakastava poikasi
Odottakaa! Odottakaa...
Haaskalinnut!
Poikasi, Aleksanteri! Enää kolme kuukautta!
Jää eloon!
Aleksanteri, me rukoilemme sinua. Kerro kuka
Kuka tulee hallitsemaan? Kenet haluat?
Älä pelkää. Olemme vasta alussa
Taru muuttuu todeksi
Herakleeta parempi...
Zeus on isäsi!
Armeija jakautuisi, satraapit kapi- noisivat. Ilman käskyäsi tulee sota
Kerro, kuka?
Mitä hän sanoi? - Parhaalle
Hän sanoi "Parhaalle" - Ei, vaan "Kraterokselle"
Miksi hän olisi sanonut Krateros?
BABYLON, PERSIA kesäkuu 323 eKr.
10. päivä kesäkuuta... kuukautta ennen 33-vuotispäivää -
Aleksanterin suuri sydän antoi lopulta periksi -
ja kuten oli luvannut hän liittyi Hefaistionin seuraan
Lyhyen elämänsä aikana hän saavutti esi-isänsä Akhilleuksen -
myyttisen kunnian, ja enemmänkin
Hinta siitä oli varhainen kuolema -
mutta pitäessään sopimuksensa -
en voi olla ajattelematta että hän valloitti myös kuoleman
Olympiaan syyllisyys isän murhaan -
on mielestäni todennäköistä
Aleksanterille? Taakka
Hän rakasti kunniaa niin paljon ettei voinut viedä sitä isältään
Mutta veren kautta, ainoastaan...
hän oli syyllinen
Pian taistelimme ruumiista kuin sakaalit
Maailman sodat olivat alkaneet. Ne kestivät 40 vuotta...
Kassandros Kreikassa...
Krateros ja Antigonos Länsi-Aasiassa...
Solykas ja Perdikkas idässä... minä itse Egyptissä -
kunnes jaoimme valtakunnan neljään osaan
Kassandros osoitti halukkuutensa valtaan-
kun 7 vuoden päästä teloitutti Olympiaan
12 vuoden sisällä hän oli tuhonnut täysin Aleksanterin suvun -
myrkytettyään Roksanen ja Aleksanterin 13-vuotiaan pojan...
valtakunnan laillisen perijän
Mutta totuus ei ole yksinkertainen...
ja on silti
Totuus on, että tapoimme hänet
Vaikenemalla me hyväksyimme
Sillä me emme voineet jatkaa
Mitä muuta meillä oli odotettavaa kuin tulla hylätyiksi kuten Kleitos?
Antaa rikkautemme inhoamillemme aasialaishännystelijöille?
"Rotujen sekoitus", "harmonia", pyh!
Mutta eikö oikeasti ollut kyse Aleksanterin valloitushalusta?
Minä en uskonut hänen unelmaansa. Kukaan meistä ei uskonut
Se on totuus hänen elämästään. Uneksijat uuvuttavat meidät
Heidän on kuoltavat ennen kuin tappavat meidät unelmillaan
Heitä se kaikki pois, Kadmos. Se on vanhan hupsun roskapuhetta
Sinä kirjoitat: "Hän kuoli kuumeeseen ja heikkouteen"
Hän olisi voinut jäädä Makedoniaan, mennä naimisiin, kasvattaa perheen
Hän olisi kuollut juhlittuna miehenä
Mutta Aleksanteri ei ollut sellainen
Koko elämänsä hän taisteli vapautuakseen pelosta
Ja siten, ainoastaan siten hänestä tuli vapaa
Vapain tuntemani mies
Hänen tragediansa oli kasvava yksinäisyys -
ja kärsimättömyys ymmärtämättömiin
Jos hänen toiveensa tehdä sovinto kreikkalaisten ja barbaarien kesken -
päättyi epäonnistumiseen...
niin millaiseen epäonnistumiseen!
Hän epäonnistumisensa kohosivat yli muiden miesten onnistumisten
Olen elänyt... olen elänyt pitkän elämän -
mutta kunnia ja ne miehet muistetaan jotka seuraavat suuria unelmiaan
Suurin heistä on se, jota nyt sanotaan -
"Aleksanteri Suureksi"
Kaikkein suurin Aleksanteri